Емил Верхарн
Рибарите на кон

Превод от френски: Гео Милев, 1920

chitanka.info

Вълни сребристи, кротки светли нощи —

и ето приливът приижда пак;

петимата рибари на коне, все още,

ловят небрежно риба, там край морский бряг.

Сред плахий блясък, плахий тръпен плам

на бледните талази, те минават,

вървят насам, натам —

възседналите черни силуети.

Понякога конете

изнемощели, старите коне, с умора

изправят в миг глави — и съзерцават долу там

простора.

Натегнали се, мрежите влекат,

полека; сред играта на вълните

животните едвам вървят, безшумно,

по шиите увиснали юздите;

ездачът тежко се над тях люлей,

и тъй, с полузатворени очи, и полугласно,

подсвирква или тихо пей.

Минава час, и два, и три —

щастливи или пък нещастни;

и рибата — тя се улавя, или пък се крий…

Но те работят — в зной и в мраз,

безпир; и пак се връщат в своя мирен кът

— един ли само път! —

с кошове празни, в късен час.

Така се старите рибари трудят,

— доволни с нищо, щастливи с малко —

и всякога — в сполука, в злополука,

в неволя и в усилни дни —

все с дървените тежки чизми на живота;

додето един ден те с трясък се разбият —

и тъй смъртта разбудят.

Ала понявга, в летни нощи, кога възйеме се луната,

възседнали конете морни, по дюните се те възкачват,

и откроени появяват се надалеч пред небесата

— натоварени с платна и мрежи —

тогава струва ти се, виждаш огромни нереални

насекоми,

които из безкрайността, през далнините,

завръщат се, след лов и плячка,

към звездите.

Заслуги

Имате удоволствието да четете тази книга благодарение на Моята библиотека и нейните всеотдайни помощници.

http://chitanka.info

Вие също можете да помогнете за обогатяването на Моята библиотека. Посетете работното ателие, за да научите повече.